Становище старіючої людини в суспільстві в епоху сучасних трансформацій цивілізації - Палюх, М.; Пьонтковска, К. (Збірник наукових праць "Проблеми сучасної психології", 2017)
У статті досліджуєть- ся проблема старечого віку, а також розглядається становище старіючої людини в суспільстві у період трансформаційних цивілізаційних змін. Проаналізовано зміни, які відбуваються у сфері цінностей старіючої лю- дини, оскільки перед нею з’являються нові проблеми та завдання, ха- рактерні для процесу старіння. Визначено, що хоча старість це природне явище і є одним із найважливіших періодів розвитку, сучасна людина із задоволенням би «викреслила» її зі свого життя. Показано, що при- сутність в сім’ї і товаристві літніх людей створює основу для розвитку особистості індивіда і всього соціуму в цілому. Доведено, що завдяки спі- віснуванню і взаємодії різних поколінь, соціум трансформується в єди- не інтегроване ціле. Виявлено, що коли б не старші люди, то неможливо було б уявити собі існування різних форм громадського життя, а також багатьох видів активності, яка здійснюється з почуття солідарності або безкорисливості. Визначено, що відношення суспільства до літніх людей є дієвим індикатором рівня культурного і духовного розвитку цього со- ціуму, а процес старіння має багатоаспектний характер як в особистіс- ному, так і в соціальному плані, адже це чинник розвитку гуманітарних принципів, підходів і співпраці. Доведено, що жодне суспільство, праг- нучи до зміцнення почуття ідентифікації і особистісного розвитку, не може існувати без людей похилого віку. Крім того, молоде покоління, утримуючи зв’язок з духовним і матеріальним світом «старійшин» (літ- ніх людей), може розвиватися набагато краще. Зроблено висновки, що завдяки літнім людям індивіди, як і суспільство в цілому, використову- ють їх духовні досягнення, досвід і мудрість, а співіснування молодих і людей похилого віку потрібне для підтримки безперервності і культур- ної ідентичності цих двох взаємодіючих і взаємопроникаючих груп.