Неповна сім’я як чинник вживання старшокласниками психоактивних речовин - Комплієнко, Ірина (Збірник наукових праць "Проблеми сучасної психології", 2020)
Мета статті – окреслити негативний вплив розпаду сім’ї на взаємостосунки батьків і дітей; описати психологічні типи взаємостосунків батьків і дітей; виокремити психологічні чинники дезадаптивних взаємостосунків одного з батьків і старшокласника в неповній сім’ї. Для розв’язання поставлених у роботі завдань використано такі теоретичні методи дослідження: категоріальний, структурно-функціональний, аналіз, систематизація, моделювання, узагальнення. У якості емпіричних методів обрано методи анкетування й інтерв’ювання. Результати дослідження. Зазначено, що нерідко наслідком розпаду сім’ї є зміна ставлення дитини до своєї матері. Іноді у неї виникає досить-таки загострене почуття жалості й ніжності до неї; в інших випадках дитина звинувачує матір у розірванні стосунків із батьком, тим більше, якщо в ньому дитина бачить і цінує такі якості та властивості характеру, які не помічає мати. Або, навпаки, дитина може не помічати ті сторони батьківського характеру, які стали джерелом розчарування для її матері. Унаслідок цього дитина починає досить-таки критично ставитися до матері й, таким чином, за своєю суттю ніби «втрачає» для себе і другого з батьків. Збільшення відстані між дитиною та батьками має місце й тоді, коли мати, пригнічена своїм горем і новими додатковими турботами, не знаходить достатньо часу для занять із дитиною. Нерідко буває й так, що дитина в таких випадках розглядається покинутою мамою як зайвий тягар, що суттєво ускладнює її подальші життєві перспективи. У результаті цього виникає доволі грубе, часом – зовсім несправедливе ставлення матері до дитини, що, своєю чергою, вкрай згубно позначається на її моральному розвитку, втім, як і несамовита материнська любов або любов-жертва, що нерідко виникає в такій ситуації і не знає розумних меж. Доведено, що у новоствореній сім’ї також нерідко виникають неабиякі труднощі адаптації дітей до нових умов життєдіяльності. Дитина в старшому шкільному віці вирізняється психікою, яка ще не цілковито сформована, якій легко завдати шкоду. Дитині, як правило, нелегко звикнути до вітчима або мачухи, і сам процес психологічної адаптації часом набуває тривалого і болісного характеру. Досить часто підозріле, насторожене, а іноді – й узагалі вороже ставлення до нового батька чи матері зникає упродовж тривалого періоду часу, навіть якщо один із батьків виявляє максимальну увагу до дитини. У багатьох же випадках сімейні взаємостосунки залишаються деструктивними. Висновок. Психологічними чинниками дезадаптивних взаємостосунків одного з батьків і старшокласника в неповній сім’ї ми вважаємо такі, як: нездорова, конфліктна обстановка в сім’ї; ситуація розірвання шлюбу, яка значно загострює саме негативні характеристики подружжя, актуалізує атмосферу взаємної неприязні, ненависті, образ і взаємних звинувачень, що не може не позначитися на світовідчутті дитини, її етично-моральних переконаннях, поглядах, настановленнях, ставленні до оточуючих; поганий психічний і (або) фізичний стан жінки-матері; негативний сімейний досвід матері; неіснування (або існування досить незначного) впливу в родині з боку чоловіка (в тому числі – й чоловічого авторитету); вживання старшокласниками психоактивних речовин.